No, lapset. Istutteko mukavasti?
Siispä aloitan.
Tämä tarina alkoi tuhansia vuosia sitten. Mutta se oli kaikki ohi viikossa.
Kauan aikaa sitten, mitään, mitä voimme nähdä nyt,
aurinkoa, kuuta, tähtiä, maata, eläimiä, kasveja...
Mitään ei ollut olemassa.
Vain Jumala oli,
jotta hän voisi luoda.
Ja hän loi.
Hän on kuollut, kuten muutkin.
Ahh... ne olivat aikoja...
Mr Tuttle, hiuksenne.
Niin?
Hyvää huomenta rouva. Tulimme...
Aivan, tietysti...
Tulkaa sisään. En odottanut teitä näin aikaisin.
Te olette...?
Olen Bertha Mills, rouva. Ja tämä on Edmund Tuttle.
Kunnia tavata rouva.
Sinä olet varmasti puutarhuri.
Aivan oikein.
Ja tämä nuori neiti on Lydia.
Onko hänellä kokemusta palvelustyöstä?
Älkää antako hänen naamansa hämätä teitä, rouva.
Hän on vanhempi, kuin miltä näyttää.
Osaatko silittää?
Mikä hätänä? Veikö kissa kielesi?
Hän on mykkä.
Mutta hyvä työntekijä, voin taata sen.
Hyvä on.
Seuratkaa minua, neiti Mills, sinä ja tyttö voitte nukkua yläkerrassa.
Ja te, herra...?
Tuttle.
Aivan, Tuttle. Voitte nukkua katoksessa talon takana.
Talo jätettiin hunningolle, kun edellinen palvelusväki katosi viikko sitten.
He vain katosivat?
Niin. Eivät edes hakeneet palkkaansa. He vain häipyivät.
Miten omituista!
Tämä ei ole ihanteellinen koti.
Kuten mainoksessani sanoin... etsin rehellisiä ja ahkeria ihmisiä.
Meitä ahkerampia ei olekaan, eikö totta, herra Tuttle?
Minä olen rehellinen,
ja hyvin ahkera.
Keittiö. Aamiaiseni on kahdeksalta, lapsilla yhdeksältä.
Lounas on yhdeltä, ja illallinen puoli seitsemältä.
Ja isäntä...?
Isäntä kuoli sodassa.
Puolitoista vuotta sitten.
Kuka teistä kokkaa?
Otan osaa, rouva.
Kuka teistä kokkaa?
Huomatkaa mitä teen.
Tässä talossa yksikään ovi ei saa olla auki ilman, että edellinen on suljettu.
On elintärkeää, että muistatte tämän. Se ei ole aina helppoa.
On 15 eri avainta 50 oveen.
Neiti Mills... huomisesta eteenpäin jätän avaimet teille, ja olette vastuussa.
Kyllä, rouva.
Musiikkihuone, tuo vanha piano oli täällä jo muuttaessamme.
Älkää antako lasten peukaloida sitä.
Se laukaisee migreenini.
Hiljaisuus on jotain, mitä arvostamme syvästi tässä talossa.
Ette löydä puhelinta, radiota, tai mitään, mikä metelöisi.
Sähköäkään ei ole.
Sodan aikana Saksalaiset katkoivat sitä jatkuvasti, joten opettelimme elämään ilman.
Jatketaan...
Ei teidän tarvitse esitellä koko taloa meille.
Kyllä tarvitsee!
Koska suurimman osan ajasta, ette edes näe täällä mitään.
On usein vaikeata erottaa pöytiä, tuoleja, ovia, tauluja tai lastani piilosilla.
Mitä tarkoitatte, rouva?
Ehkäpä teidän pitäisi tutustua lapsiin.
Herra Tuttle, voitte mennä puutarhaan nyt.
- Löydät työkalut katoksesta. - Hyvä on, rouva.
Ja te voitte aloittaa verhojen sulkemisen.
Tule.
Mínä herätän heidät, ja te pysytte täällä.
Mitä ikinä teettekin, älkää avatko verhoja.
He ovat yhä puoliksi unessa.
Miten suloisia lapsukaisia.
No? Miten sanotaan?
Mitä kuuluu?
Mitä kuuluu, lapset? Nimeni on neiti Mills.
Mutta voitte kutsua minua nimellä Bertha. Mitkä ovat teidän nimenne?
- Ann. - Nicholas.
Ann ja Nicholas. Miten suloiset nimet.
Oletko sinä uusi lapsenvahtimme?
Kyllä, kultaseni. Olen uusi lapsenvahtinne.
On aamiaisaika. Lydia, mene keittiöön sulkemaan verhot.
Tohtorit eivät ole löytäneet parannusta.
- Mihin? - Heidän tilaansa.
Lapset ovat vakavasti allergisia valolle.
He eivät koskaan saa joutua tätä kirkkaampaan valoon.
Se olisi hengenvaarallista.
- He alkaisivat tukehtua ja lopulta kuolisivat. - Hyvä Jumala!
- En pidä tästä paahtoleivästä. - Mikset?
Se maistuu oudolta. Pidin siitä enemmän aiemmin.
Siksi, että joku muu teki sen aikaisemmin.
Koska he palaavat?
He eivät palaa, lapset.
Aivan kuten isä.
Isä palaa kyllä, neiti Mills. Isämme taistelee sodassa Ranskassa.
Maailmansodassa.
Tiedän, mutta hän on Ranskassa.
Riittää, syökää aamiaisenne loppuun.
Aiotteko tekin jättää meidät?
Emme tietenkään. Miksi jättäisimme?
Nekin sanoivat, etteivät jättäisi. Mutta jättivät silti.
- Ja kun se tapahtui... - Ole hiljaa!
Mitä tarkoitat, Ann? Mitä tapahtui?
Äiti sekosi.
- Mitään ei tapahtunut. - Tapahtuipas!
- Eipäs! - Kylläpäs!
Hiljaa! Mitä tämä on?
Haluan nuo lautaset tyhjiksi, onko selvä?
Neiti Mills, voisitteko tulla ulos hetkeksi. Haluaisin puhua kanssanne.
Totta kai, rouva.
Posti yleensä tulee keskiviikkoisin.
Mutta tarkistin juuri postilaatikon, tällä viikolla postimies ei ole käynyt.
En ymmärrä, rouva?
Tämä kirje olisi pitänyt toimittaa lehteen viisi päivää sitten.
Koska sitä ei koskaan julkaistu, voisitteko selittää, miksi olette täällä?
Tosiaan... ymmärrän...
Rouva, yritin jo silloin ovella kertoa.
Totuus on, että me vain kokeilimme onneamme.
Koska tällainen paikka tarvitsee jonkun, joka tietää säännöt.
Tarkoitetteko, että olette palvelleet täällä aikaisemmin?
Tämä voi yllättää teidät. Me työskentelimme täällä aikaisemmin.
Täällä?
Muutama vuosi sitten.
Ja jos saan sanoa, rouva, ne olivat parhaat vuoteni.
Koska tämä talo... merkitsee paljon meille.
Ehkäpä haluaisitte nähdä suosituksemme, rouva?
Ei, ei, ei... ei ole tarpeen.
Te siis tunnette tämän talon?
Kuin omat taskumme.
Ellei seiniä ole siirrelty lähiaikoina.
Vain valaistusta on muutettu.
Mutta se muuttaa kaiken.
Se on hyvin vaikeaa, vähätellen sanottuna.
joku voisi melkein sanoa... sietämätöntä.
Ainut tapa kestää se on pitää pää kylmänä.
Aivan, rouva.
En pidä fantasioista, oudoista ideoista. Tiedättekö, mitä tarkoitan?
Luulisin, rouva...
Lapsillani on joskus outoja ideoita.
Mutta älkää kiinnittäkö niihin huomiota. Lapset ovat lapsia.
Totta kai, rouva.
Hyvä on, voitte jäädä.
Kiitoksia todella paljon, rouva.
Se tapahtui.
"Roomalainen kuvernööri yritti jälkeenpäin..."
"muuttaa heidän mielensä jälkeenpäin..."
"Muuttamaan mielensä." Piste.
-"Myöhemmin... "
"Hän määräsi heidät piestäviksi."
"Mutta Justus ja Pastor, eivät peljänneet...
"vaan iloitsivat ja halusivat kuolla Kristuksen tähden.
"Nähdessään tämän...
"Roomalainen kuvernööri täyttyi vihasta...
"ja määräsi heidän kaulansa katkaistavaksi."
Mikä on noin hauskaa?
- No... - Mitä?
- Ne lapset olivat todella tyhmiä. - Miksi?
Koska he vain uskoivat Jeesukseen, ja joutuivat tapetuksi sen takia.
Ja mitä sinä sitten tekisit, kieltäisitkö Jeesuksen?
Kyllä. Todellisuudessa uskoisin, mutten kertoisi sitä Roomalaisille.
Oletko sinäkin sitä mieltä, Nicholas?
Vai niin. Te molemmat siis valehtelisitte ja kieltäisitte Kristuksen.
Päänne kyllä säästyisivät roomalaisilta.
Mutta mitä tapahtuisi sen jälkeen? -Milloin?
Seuraavassa elämässä.
Siinä, joka odottaa meitä kuolemamme jälkeen.
Minne joutuisitte?
Minne, Nicholas?
Kadotukseen.
Mikä on lasten kadotus?
Yksi neljästä helvetistä.
Jotka ovat?
Minä! Minä! Minä!
Ei, ei, ei... Antaa hänen vastata.
On helvetti, jonne tuomitut joutuvat...
sitten on kiirastuli...
Kyllä.
Ja Abrahamin Autuus, jonne oikeamieliset menevät...
ja kadotus, jonne lapset joutuvat.
Maapallon keskus, jossa on hyvin kuumaa.
Sinne valehtelevat lapset joutuvat. Eikä vain muutamaksi päiväksi, Ei.
He ovat tuomittuja, ikuisesti.
Ajatelkaahan sitä. Yrittäkää. Ikuisuuden loppu.
Sulkekaa silmänne. Yrittäkää kuvitella.
Ikuinen tuska.
Minua huimaa.
Ymmärrättekö nyt totuuden puhumisen merkityksen?
- No niin. Lue kappale kuusi. - Voimmeko mennä leikkimään?
Ette todellakaan, ja te tulette opettelemaan tämän ulkoa.
- Luette sen. - Kokonaan?
Ei inttämistä, tai ette pääse leikkimään tänään.
Itse asiassa, ehkäpä teidän pitäisikin opiskella eri huoneissa.
- Ei, ei, ei! - Kyllä, kyllä, kyllä!
Pelkäämme joutua erillemme.
Pelkäätte? Olettehan te jo tottuneet tähän taloon.
Entä, jos näemme kummituksen?
Onko sisaresi sepittänyt sinulle taas tarinoita?
En ole puhunut mitään.
Jos näette kummituksen, sanotte "hei", ja jatkatte lukemista.
- Ann, tule kanssani musiikkihuoneeseen. - Miksi minä?
Ota kirjasi. Nicholas, haluan sinun oppivan sen kappaleen alle tunnissa.
- Äiti. - Mitä?
Anna suukko.
- Anna suukko! - Anna suukko!
Ann, odota ulkopuolella.
Tiedät, etten voi.
Neiti Mills, sulkekaa verhot. Tyttäreni menee olohuoneeseen.
Kyllä, rouva.
Hyvä on.
Kultaseni, äiti ei voi aina olla kanssasi.
Sinun täytyy oppia olemaan omillasi.
Kun sinua pelottaa, rutista sitä.
Lausu Isä meidän, ja pelko menee pois.
- Eipäs mene. - Kyllä menee.
Katsos, kun teet niin...
Herra on sinun luonasi.
Eikä ole syytä pelätä.
"Koti ja perhe."
"Me kaikki asumme kotona perheinemme."
"Perhe koostuu yleensä vanhemmista..."
"lapsista, ja isovanhemmista."
"Meidän tulee olla kuuliaisia..."
"... ja ystävällisiä muita perheen jäseniä kohtaan...
"ja meidän ei tule kokaan riidellä tai tapella..."
"veljiemme ja siskojemme kanssa."
Onko teillä lapsia?
Ei. Minulla on vain herra Tuttle ja Lydia, ja minä olen kaikki, mitä heillä on.
Syntyikö hän tuollaisena?
Anteeksi?
Syntyikö hän mykkänä?
Ei. Työni täällä on tehty.
Anteeksi, rouva, menen auttamaan herra Tuttlea.
Nicholas!
Nicholas, olen tulossa.
- Nicholas? - Mikä hätänä?
- Miksi itkit? - En minä itke, minä luin!
Mutta kuulin sinun juuri... Ann.
Ann! Ann?
En ole oppinut sitä vielä, äiti.
- Oletko kunnossa? - Kyllä!
- Itkitkö sinä? - En.
Mutta kuulin sinun juuri itkevän.
Ei sitä tarvitse hävetä.
En häpeäkään! Jos olisin itkenyt, kertoisin kyllä!
Joten minä siis vain kuvittelin sen, sitäkö väität?
Et. Se oli se poika.
- Mikä poika? - Victor.
Kuka on Victor?
Se poika, joka oli täällä hetki sitten.
Käskin hänen jättää minut rauhaan, mutta hän vain jatkoi itkemistä.
Hän on ylihemmoiteltu kakara. Hän väitti, että meidän pitäisi jättää talo.
Vai niin hän sanoi. Miksi hän itki?
Koska hän ei pidä tästä talosta, mutta hänen on pakko asua täällä.
- Hänen isänsä on pianisti. - Vai niin, hänen isänsä on pianisti.
Sanoin hänelle jo, ettei hän saa koskea pianoon.
Olet siis puhunut hänen isälleen myös?
En. Vain Victorille, hänen isänsä on eteissalin sisäänkäynnissä.
Mutta tulin sieltä juuri, eikä siellä ollut ketään.
He ovat varmaan menneet yläkertaan.
Riittää, Ann! Miksi itkit?
- Se oli Victor! - No missä hän on sitten nyt?
Hän meni tuonne.
Kerrohan, miten poika pystyi menemään ulos, vaikka ovi on lukittu.
Luulin tehneeni asian selväksi.
Yhtäkään ovea ei avata edellistä sulkematta. Onko se niin vaikea ymmärtää?
Talo on kuin laiva.
Valoa täytyy ohjailla kuin se olisi vettä...
aukomalla ja sulkemalla ovia.
Kysymys on sentään lasteni hengestä!
- Mutta rouva, en... - Älä väittele kanssani! Hiljaa!
Kuka teistä kävi siinä huoneessa viimeksi? Oliko se Lydia?
Hänellä ei ole avainta, sanoin sen jo.
No, sitten vain sinä olet jäljellä.
Menin puutarhaan, näit minut siellä.
Et kai väitä sen olleen minä?
Luuletko, että vaarantaisin oman tyttäreni hengen?
Et saa lukea pöydässä.
Todellako? Ja sinäkö kerrot äidille?
Vai kenties sinä?
Näitkö todella pojan?
Kyllä, Victorin.
Onko hän kummitus?
Älä ole tyhmä, kummitukset eivät ole sellaisia.
Millaisia sitten?
Olen kertonut jo tuhat kertaa.
Niillä on valkoiset lakanat päällä ja ne kantavat kahleita.
-Mistä tiedät? -Koska olen nähnyt niitä.
Ne tulevat ulos illalla.
Narraat. Missä?
-Tyhmä. -En läheskään niin kuin sinä.
En usko, että näit mitään poikaa.
Usko, mitä haluat. Pian anelet päästä leikkimään kanssamme.
Nicholas.
- Mitä? - Katso!
- Miksi olet avannut verhot? - En se ollut minä!
- Kuka sitten? - Se oli Victor, hän on tehnyt sitä koko yön.
Valehtelet. Kerron äidille.
- Olen siis valehtelija? - Kyllä.
Victor, tule esiin verhon takaa, jotta typerä veljeni näkee sinut.
Jätä minut rauhaan.
Et siis halua nähdä häntä?
Olet pelkuri.
Minun täytyy tehdä se siis itse.
Nyt riittää, Victor.
Nicholas. Nicholas.
Käske hänen jättää verhot rauhaan.
Hän ei usko minua.
Lopeta. Menkää pois sängystäni.
Tämä on meidän sänkymme.
Eipäs, vaan minun.
Ann, älä tee tuota ääntä.
Ole hiljaa, pelkuri.
Jos et lopeta, kutsun äidin tänne.
Et tunne äitiäni.
Etkä sinä vanhempiani.
Ann, kerron äidille sinusta.
Älä ole typerä. Etkö tajua etten se ole minä?
Victor, kosketa hänen poskeaan, jotta hän tietää että olet olemassa.
Äiti!
Mikä on?
Mikä hätänä?
Hän pelotteli minua, vaikka käskin olla hiljaa!
- Olen saanut tarpeekseni sinusta! - En tehnyt mitään!
"Tämän vuoksi Jumala karkoitti hänet.."
"Eedenin puutarhasta..."
"takaisin maahan, josta hänet oli luotu."
"Niin hän ajoi pois ihmisen..."
"ja asetti itään Eedenistä..."
"kerubeja ja liekehtivän miekan..."
"Jotka kulkivat joka suuntaan..."
"levittääkseen sanaa Elämän Puusta."
Sain luettua.
Hyvä. Nyt voit anoa Neitsyeltä anteeksiantoa.
Mitä? Emme sopineet niin!
Sinua rankaistaan tänään, ja teet kuten sanon.
Et voi käskeä minun anella anteeksiantoa.
Miten julkeat.
Äiti, en pyydä anteeksi sellaista, mitä en tehnyt.
- Kerroit veljellesi huoneessa olevan joku. - Siellä oli!
- Valehtelet! - Enhän.
Ann, muistatko tarinan Justuksesta ja Pastorista?
Lapset, jotka eivät kerro totuutta, joutuvat kadotukseen.
Niin sinä väität, mutta yhteenä päivänä luin...
että kadotukseen joutuvat vain kastamattomat lapset.
Ja minut on kastettu!
"Ja Abraham otti puun..."
"palaneesta uhrilahjasta ja asetti Isaac-poikansa päälle."
"Ja hän otti tulen ja kulki veitsi kädessään..."
"ja he menivät, molemmat yhdessä."
"Ja Isaac puhui isälleen..."
"ja sanoi, 'Isäni... '
"ja hän vastasi, 'Olen täällä, poikani.'"
Katsoitko Nicholasia?
Kyllä rouva, pikku enkeli nukkuu.
Entä Ann? Onko hän yhä portailla?
Kyllä, rouva.
Haluaisin pitää hänet näköpiirissäni...
mutta en voi koruommella niin heikossa valossa.
Kuinka kauan rangaistus jatkuu? Se on jatkunut jo kolme päivää.
Se riippuu hänestä.
Hänen täytyy niellä ylpeytensä, ja pyytää anteeksiantoa.
Joka tapauksessa hänen on jo aikakin alkaa lukea raamattua.
Pappi on oikein mielissään kuullessaan siitä.
Jos hän vain suvaitsisi tulla käymään.
Hän tietää oikein hyvin, etteivät lapset voi mennä ulos.
Hän sanoi minulle eilen, että tulisi niin pian, kuin voisi.
Tuntuu, kuin olisin kokonaan maailman ulkopuolella.
Eikä tämä sumu auta yhtään.
Se ei ole koskaan kestänyt näin kauan.
Totta, rouva.
Jopa lokit ovat vaienneet.
Ann, en kuule sinua.
Lydian aiheuttaman melun pitää loppua.
Juoksee yläpuolellani jatkuvasti.
Kertoisitko hänelle, että siivota voi hiljaisemminkin?
En halua uutta migreenikohtausta.
- Kerron hänelle. - Kiitos.
Nyt hän on mennyt liian pitkälle.
Lydia! Lydia!
"...ja Jumalan vuorella se tullaan näkemään."
"Ja herran enkeli--"
Mitä yläkerrassa tapahtuu?
Ei mitään, äiti. Luen vain, niin kuin käskit.
- Kuulitko sinäkin sen? - Minkä?
"Ja Herran enkeli..."
"kutsui Abrahamia taivaasta..."
"toista kertaa ja sanoi..."
"'Itsekseni olen vannonut,' sanoi Herra--"
- Mitä tuo oli? - En tiedä.
Ann, kerro minulle, kuka tuota ääntä tekee.
- En voi kertoa, äiti. - Kerrothan.
Kerroin, että huoneessa oli joku ja rankaisit minua.
Kultaseni, haluan totuuden.
Kerro minulle, Onko yläkerrassa joku?
Tuolla romuvarastossa.
Äiti, päästät valon sisään.
-Hän on nainen. -Mikä?
- Mihin he menivät? - He tulivat juuri tästä.
Mihin he menivät?
Tuonne ja tuonne, ja alas myös.
He ovat kaikkialla, ja sanovat, että tämä talo on heidän!
ja he aikoivat poistaa verhot!
Rouva, rauhoittukaa.
En rauhoitu.
Viiden miehitysvuoden aikana...
Yksikään natsi ei jalallaankaan astunut tähän taloon...
ja nyt täällä on jokin, joka aukoo ja sulkee ovia.
Rouva, tämä on vanha talo, lattia voi narista ja seinät kumista.
Kuulin ääniä!
Poika ja kaksi naista. He puhuivat yhdessä.
Äiti, äiti, katso! Tein sen eilen.
Tämä ovat isä ja äiti. Tässä on Victor ja se vanha nainen.
Mitä tämä numero tarkoittaa?
Sitä, kuinka moneen kertaan olen nähnyt heidät. Olen nähnyt eniten vanhaa naista.
Voi hyvä Jumala! Neiti Mills, kutsu herra Tuttle.
Meidän täytyy tutkia koko talo läpikotaisin.
Kaikki kunnossa, äiti tässä.
Vaikkei hän katsoisikaan sinua, hän voi silti nähdä sinut.
Hän on aina sanomassa "Tule kanssani".
Ann, älä valehtele!
Ihan totta, äiti. Ja hän kyseli minulta kaikenlaista. Victor sanoi, että hän on noita.
- Mitä hän kyseli? - Kaikkea...
Hänen hengityksensä haisee.
Meidän täytyy avata kaikki verhot.
Yhtään pimeää piilonurkkaa ei saa jäädä.
Te etsitte oikealta puolelta, ja me etsimme yläkerrasta.
Ehkä ne ovat aaveita...
jotka ovat ennen asuneet täällä.
Älä ole typerä. Olen jo kertonut sinulle.
Aaveilla on päällänsä valkoiset lakanat...
ja ne kantavat kahleita ja sanovat "booo".
Ann, miksi keksit tuollaisia tarinoita.
En keksi. Luen niitä kirjoista.
Sinun ei pitäisi uskoa kaikkea kirjoista.
Sitä äitimmekin sanoo. Hän väittää kummituksia roskaksi.
Ja kuitenkin käskee uskoa kaiken, mitä raamatussa lukee.
Etkö sitten usko?
Uskon jotain. Jumala ei voinut tehdä maailmaa viikossa.
Enkä usko, että Nooa sai kaikkia eläimiä yhteen veneeseen.
tai että pyhä henki on kyyhkynen.
En usko sitä myöskään.
Kyyhkyt ovat kaikkea muuta paitsi pyhiä.
Ne kakkivat ikkunoihin.
Oletteko kertoneet tästä äidillenne?
- Rouva? - Niin?
Olemme etsineet kaikkialta. Täällä ei ole ketään.
Vai niin.
- Neiti Mills. - Niin, rouva?
Tiedätkö yhtään, mikä tämä voisi olla?
Se on valokuva-albumi, rouva.
Katso. He kaikki nukkuvat.
He eivät nuku, rouva. He ovat kuolleita.
Tämä on Kuoleman kirja.
Luullakseni viime vuosisadalta...
silloin kuolleista oli tapana ottaa valokuvia...
siinä toivossa että heidän sielunsa...
jatkaisivat elämäänsä kuvien kautta.
Täällä on jopa joukkokuvia.
Ja lapsia!
Makaaberia!
Miten ihmiset saattoivat olla niin taikauskoisia?
Lähimmäisen kuoleman suru...
voi saada ihmiset tekemään outoja asioita.
- Hankkiudu eroon siitä. En halua sitä taloon. - Kyllä, rouva.
Heiti Mills, tulkaa istumaan tänne takan luo.
Kiitoksia paljon.
Jouduitko pitämään huolta lapsista myös?
Olin vastuussa kotitöistä.
Oliko palvelijoita paljon?
Kyllä! Noin viisitoista.
- Lopulta, jäljellä oli vain me kolme. - Miksi?
Työnantajani muuttivat Lontooseen.
Heidän käyntinsä harvenivat.
Siitä tuli väkinäistä.
Joten asteittain talo vain tyhjeni.
Kaikki muuttavat pois tältä kirotulta saarelta.
Perheeni lähti kesällä 1940, juuri ennen miehitystä.
Silloin kuulin heistä viimeistä kertaa.
En syytä heitä.
Itse asiassa mekin lähdimme.
Vaikka, tiedäthän...
joskus kun lähdet jostain paikasta...
ikäänkuin se paikka olisi mukanasi koko ajan.
Minusta tuntuu, etten olisi koskaan lähtenyt tästä talosta.
Miksi lähditte?
Se johtui tuberkuloosista.
Koko alue evakuoitiin.
Silloinko Lydia muuttui mykäksi?
Luulisin niin, olen huonomuistinen.
Mitä hänelle tapahtui?
Yhtenä päivänä hän vain lopetti puhumisen.
Siihen täytyy olla jokin syy.
Ihmiset eivät noin vain lopeta puhumista.
Semmoiset asiat johtuvat aina jonkinlaisesta traumasta.
Jotakin on täytynyt tapahtua hänelle.
Kohtelivatko työnantajanne teitä hyvin?
Kyllä! He olivat oikein ystävällisiä ja kohtelivat meitä kuin perheenjäseniä.
Taidan mennä nukkumaan, rouva, tai en herää aamulla ollenkaan.
Menkää vain. Olen täällä vielä hetken.
Kyllä rouva.
Anteeksi, että olin ankara sinulle.
Voitko antaa anteeksi?
- Äiti? - Mitä?
- Milloin isä palaa kotiin? - Kun sota loppuu.
Miksi hän meni sotaan vaikka kukaan ei tehnyt meille pahaa.
Isä lähti, koska on hyvin urhea.
Ja koska hän ei halunnut saksalaisten komentelevan häntä.
Miksi?
Charles...
Missä olet?
Neiti Mills!
Mikä hätänä rouva?
Antakaa avaimet musiikkihuoneeseen, nopeasti!
Mitä on tapahtumassa?
Hyvä Jumala!
Tarkistin huoneen itse. Se oli tyhjä.
Ottakaa nämä tabletit, rouva. Ne auttavat.
Silti tunsin kuin joku muu olisi ollut siellä.
Eikä se ollut ihminen. Tässä talossa on jotakin...
Jotakin demonista.
Rouva...
Jotakin joka...
ei lepää.
Ette varmaankaan usko minua? En ihmettele.
En minäkään ole koskaan uskonut näihin asioihin...
Uskon kyllä, rouva.
Olen aina uskonut näihin asioihin, mutta sitä ei ole helppoa selittää.
Mutta sitä tapahtuu. Olemme kaikki kuulleet juttuja tuonpuoleisesta.
Kuolleiden maailma on sekoittunut elävien maailman kanssa.
Mahdotonta. Jumala ei sallisi sitä.
Niin kävisi vain ikuisuudessa.
Raamatussa lukee niin.
Kaikkeen ei aina ole vastauksia.
Minne menette, rouva?
Kylään etsimään pappi McGrawia.
Jos hän ei kerran tule tänne, minä menen hänen luokse.
- Odottaisitte sään selkenemistä. - Olen odottanut tarpeeksi.
Rouva! Pappi sanoi minulle---
En välitä, mitä hän on kertonut sinulle.
Hänen tulee kertoa minulle henkilökohtaisesti!
Hänen täytyy tulla tänään.
Mitä aiot sanoa hänelle?
Että tutkimme joka huoneen sentti sentiltä...
ja seuraavaksi hän saa siunata ne.
Rouva, odottaisitte vielä. On vielä liian varhaista.
- Herra Tuttle. - Hyvää huomenta, rouva.
- Teidän pitää etsiä hautakiviä puutarhasta. - Hautakiviä?
Kun mieheni osti tämän talon, täällä sanottiin olevan hautausmaa.
Uskoakseni se on tuolla, puiden katveessa.
- En ole huomannut sellaista. - Se on saattanut peittyä kasveihin.
Minun täytyy saada tietää, haudattiinko tänne perhe...
ja että oliko heillä Victor-niminen pieni poika.
Nyt hän luulee, että talossa kummittelee.
Onkohan turvallista antaa hänen mennä?
Älä huolehdi. Sumu ei päästä kovin kauaksi.
Tosiaan, sumu!
Koska meidän pitäisi paljastaa tämä?
Kaikki aikanaan, kaikki aikanaan.
Mistä tulikin mieleeni...
- Charles! - Grace.
Olet täällä. Olet täällä.
He sanoivat, että toivoa ei ole.
He väittivät että minun tulisi uskoa sinun kuolleen.
He väittävät monia asioita.
Kiitos Jumala!
Joka ilta rukoilin tätä. Että Jumala toisi sinut takaisin.
Tuomaan lapsille heidän isänsä takaisin.
Missä olet ollut kaiken tämän ajan?
Ulkona tuolla, etsimässä kotiani.
Olet muuttunut.
Niin muuttunut.
Joskus vuodan verta...
Rouva?
Neiti Mills, tämä on aviomieheni.
Kunnia tavata teidät, herra.
Hän on hyvin heikkona.
Valmistakaa kuumaa vettä, puhtaita vaatteita ja jotain syötävää.
Välittömästi, rouva.
Terve, pienokaiset.
Isi!
Miksi sinulla kesti niin kauan?
Hei, Nicholas.
Sanoin, että hän palaisi!
Oletteko olleet kilttejä?
Olemme olleet oikein kilttejä.
Oletteko kohdelleet äitiänne hyvin?
Kyllä.
Me opiskelemme joka päivä ensimmäistä rippiämme.
Isi, tapoitko ketään?
Sieltä hän tulee!
Kultaseni, valmistimme päivällistä sinulle.
Oletko tulossa alas, vai...
Koska isi tulee alas?
Kärsivällisyyttä, Ann. Isä ei voi kovin hyvin.
Hän sanoi nähneensä paljon kuolleita.
Äiti? Kun ihmiset kuolevat sodassa, mihin he joutuvat?
Mikä kysymys...
- Se riippuu. - Mistä?
Riippuu siitä, ovatko he hyvällä vai pahalla puolella.
Esimerkiksi isänne taisteli Englannin puolesta...
eli hyvien puolella.
Miten erottaa hyvät ja pahat?
Riittää jo kysymykset. Syökää ruokanne. Ette ikinä joudu sotaan.
Emme koskaan pääse mihinkään.
Ette menetä mitään, täällä on parempi.
Äitisi ja isäsi kanssa, jotka rakastavat teitä hyvin paljon.
...ja tunkeilijoiden.
Täällä ei ole tunkeilijoita.
Mutta sanoit...
Ei ole. En halua kuulla sanaakaan.
- Mutta sanoit... - Riittää!
- Voinko sanoa jotain? - Et!
- Miksi en? - Siksi!
Ann, lopeta tuo hengittäminen.
Kuulitko! Lopeta se!
Lopeta hengittäminen!
Mene huoneeseesi, ei jälkiruokaa tänään.
Ei, ei itkemistä!
Katso nyt naamaasi.
- En välitä siitä. - Voi sinua...
Kuulehan, olen nähnyt ne myös.
- Niinkö? - Niin.
Miksi et sitten kerro äidille? Ehkä hän sitten uskoisi minua.
Luulenpa, ettei äitisi halua kuulla sitä.
Hän uskoo vain, mitä hänelle opetettiin.
Älä huolehdi. Hän näkee ne vielä. Ja sitten kaikki tulee muuttumaan.
Miten?
Näet vielä! Tulee olemaan isoja yllätyksiä.
- Tulee tapahtumaan muutoksia. - Muutoksia?
Nyt hän käyttäytyy, kuin mitään ei olisi tapahtunutkaan.
Entä tytär?
Hän ei ole niin itsepäinen. Lapset on helpompi vakuuttaa.
Äiti tulee vielä aiheuttamaan meille ongelmia.
Luuletko, että aviomies epäilee mitään?
En. Hän ei taida edes tietää, missä on.
Oletpa sinä soma.
Äiti teki tämän erityisesti sinulle.
- Näytän aivan morsiamelta. - Kyllä vain.
Minun täytyy lyhentää helmoja hieman.
- Voit riisua sen nyt. - Ei!
Ann, tämä asu ei saa tahriintua ennen rippiä.
Lupaan, etten tahri, anna minun vielä pitää sitä.
Hyvä on, tulen pian takaisin.
Älä istu lattialla, tai nojaile seiniin.
Neiti, haluaisitteko tanssia?
Kyllä, oikein mielelläni.
Et voi jatkaa näin, sinun pitää syödä jotain.
Ann, sinun pitää riisua puku nyt.
Ann, kuunteletko minua?
Mitä sanoin sinulle lattialla istumisesta?
Mutta se on puhdas.
Sillä ei ole väliä.
Miksi et voi koskaan tehdä niinkuin käsketään...
Mikä hätänä?
Missä tyttäreni on?
Mitä olet tehnyt tyttärelleni?
Oletko hullu? Minä olen tyttäresi.
Ethän ole!
Et ole tyttäreni! Et!
Rouva, kuulin huutoa...
Hän haluaa tappaa minut!
Hän ei lopeta, ennen kuin hän tekee sen!
Hän ei lopeta!
Höpsis, tule kanssani.
Olet ilkeä! Ilkeä!
Kuinka hän voi?
Hän ei rauhoittunut...
joten jätin hänet isänsä luo.
Hän halusi ehdottomasti puhua isälleen.
Mitä tapahtui? Miksi tappelitte?
Se ei ollut hän.
Se oli vanha nainen, jolla oli omituiset silmät.
Hän matki tyttäreni ääntä.
Vannon, ettei se ollut tyttäreni.
Hyvä Jumala, mikä minua vaivaa.
En ymmärrä, mikä minua vaivaa.
Sinun täytyy levätä.
Ette voi kokonaan vastata tästä talosta.
Me hoidamme sen.
Me tiedämme, mitä pitää tehdä.
Mitä tarkoitit?
Mitä tarkoitit kun sanoit tietäväsi mitä tulee tehdä?
Ei mitään, rouva. Ehdotin vain...
Ei tarvitse ehdottaa mitään.
Kuka luulet olevasi?
Ette te tiedä, mitä pitää tehdä!
Vai tiedättekö?
Mitä nämä ovat?
Migreenilääkkeesi, ne mitä aina otat.
- Minun täytyy olla hetki yksin. - Kyllä, rouva.
Tulehan, lapsukainen.
Ann kertoi minulle kaiken.
Toivoisin, että osaisin selittää, en osaa.
Luulin, että talossa oli joku. Ehkä jopa kummitus.
En puhu kummituksesta. Puhun sen päivän tapahtumista.
En tiedä, mistä puhut.
Sano ettei se ole totta.
Kerro minulle, mitä tapahtui.
Tapahtui?
En tiedä, mikä minuun iski...
Palvelijat lähtivät yön aikana...
He eivät uskaltaneet kertoa minulle suoraan.
He tiesivät, etten voi jättää taloa.
He tiesivät.
Ann, mitä tapahtui?
Hän löi minua. Hän muuttui hulluksi sinä päivänä.
Muistatko?
En.
Sinun täytyy antaa minulle anteeksi, Charles.
Ei minun. Lasten.
He tietävät että rakastan heitä.
He tietävät etten koskaan vahingoittaisi heitä.
Kuolisin ennemmin.
Mitä aiot tehdä?
Oletko vihainen minulle?
Tulin takaisin vain hyvästelläkseni vaimoni ja lapseni.
Nyt minun täytyy mennä.
mennä minne?
- Etulinjaan. - Sotahan on ohi!
Ei, sota ei ole ohi.
Mitä sinä puhut? Et todellakaan mene!
Jätit meidät jo kerran, et mene minnekään.
Miksi lähdit sinne typerään sotaan, jolla ei ole mitään tekemistä kanssamme?
Miksi et voinut jäädä, niin kuin muut?
- Antautumaan? - Me kaikki antauduimme!
Koko saari oli miehitetty! Mitä odotit?
Mitä yritit todistaa lähtemällä sotaan? Kuuluit tänne, meidän kanssamme.
Perheesi seuraan.
Rakastin sinua.
Se riitti minulle.
Elin tässä pimeydessä...
Tässä vankilassa.
Mutta ei sinulle.
Se ei riittänyt sinulle.
Lähdit sen takia.
Se ei johtunut vain sodasta...
Halusit jättää minut, etkö?
Ann!
Nicholas!
Mitä nyt? Mitä--
Hyvä Jumala!
Neiti Mills!
Näytäppä.
Olette kunnossa!
Haluan isin.
- Isi lähti. - Ei ole totta!
Se on totta.
Rakastan sinua, äiti.
Etsi verhot.
Kuka se oli? Kuka teki tämän? Kerro!
Tiedät, koska se tapahtui sinulle myös. Kerro!
Kirjoita se paperille!
Tuo asenne ei ratkaise mitään, rouva. Eikä hän osaa kirjoittaa.
- Missä ne ovat? - Mitkä?
Verhot! Verhot, joista lasten elämä riippuu!
Olen huomannut, rouva. Ei tarvitse korottaa ääntänne.
Herra Tuttle, aioinkin juuri kutsua teidät.
Tiesittekö, että joku on vienyt kaikki verhot?
Verhot? Hyvä tavaton. Miksi kukaan veisi verhot?
Päästääkseen auringonvaloa tähän taloon, luulisin.
Auringonvaloa, tottakai!
Joku haluaa tappaa lapseni!
Miksi luulette auringonvalon tappavan heidät?
Oletteko seonnut?
Lapset ovat yliherkkiä valolle. Liika valo tappaa heidät!
Niin, se oli aiemmin. Heidän tilansa on voinut muuttua.
Jos ette koskaan altista heitä päivänvalolle, miten tiedätte, tappaako se heidät?
Kälyni sai kauheita reumatismikohtauksia jalkoihinsa ja selkäänsä.
Sitten eräänä kauniina päivänä ne vain katosivat.
Menen etsimään verhoja.
Kun olette auttaneet minua, te lähdette tästä talosta.
Entäs isäntä? Mitä hän sanoo tästä kaikesta?
Anna minulle avaimesi. Haluan avaimesi nyt.
Haluatte pelotella meitä.
Haluatte ajaa lapseni ja minut pois täältä.
Olette halunneet ottaa talon haltuunne...
Siitä saakka kun saavuitte.
Annat avaimet nyt minulle. En kysy uudestaan.
Rauhoittukaa.
Tänne ne avaimet!
Nyt häivytte täältä!
Tiedättekö mitä herra Tuttle?
Luulen että tämä oli viimeinen niitti.
Vai mitä mieltä olette?
Kyllä. Ehdottomasti.
Mennään paljastamaan hautakivet.
Mitä äiti tekee?
- Sanoin jo. Hän tuli hulluksi. - Valehtelija!
- Hän tuli hulluksi! - Valehtelija!
- Yö! - Mihin olet menossa?
Sain tarpeekseni. Lähden etsimään isiä metsään.
Aiot karata?
Riippumalla syöksytorvesta pääsen laskeutumaan maahan.
Se on hyvin helppoa.
Jos äiti saa tietää tästä, hän raivostuu.
Joo, joo, joo...
Odota, haluan etsiä isiä kanssa!
Valehtelija, et vain halua olla yksin!
Ole hiljaa!
Ann... luulen, että eksyimme.
Emme olemme lähteneet puutarhasta vielä, typerys.
- Minua pelottaa. - Et olisi sitten tullut.
- Sano jotain. - Mitä minun pitäisi sanoa?
En minä tiedä.
Kävelen, ja nimeni on Ann...
Mikä tuo tuolla on?
Luulen, että ne ovat hautoja.
- Älä mene lähelle. - Miksi en?
Mitä, jos siellä on vaikka kummitus?
Haudoissa ei ole kummituksia, vain luurankoja.
- Tähän on kirjoitettu jotain... - Lähdetään!
Odota!
Ann, mitä siinä lukee?
Teidän täytyy nyt olla vahvoja, lapsukaiset.
Nicholas, tule tänne!
Neiti Mills, älä kerro, että karkasimme.
- Älä puhu heille! - Miksi en?
- He ovat kuolleita! - Mitä?
Ne ovat aaveita! Olet kiltti ja tule tänne!
Lapsukaiset!
Nicholas!
Ne ovat aaveita?
Miksei heillä ole päällä valkoisia lakanoita ja kiliseviä kahleita?
Sanoit että..
Älä välitä mitä sanoin! Älä päästä niitä lähelle!
Sinä aina kiusaat minua ja valehtelet. Olen saanut tarpeeksi.
Puhun totta! Tule tänne!
Nopeasti!
Lapset!
Juokse!
Älkää tulko yhtään lähemmäksi! Pysykää paikallanne!
Tuo on tarpeetonta. Tuberkuloosi teki meistä selvää jo puoli vuosisataa sitten.
Menkää muualle!
Avatkaa ovi, rouva.
- Mitä te haluatte? - Älä avaa ovea!
- Näimme heidän hautansa. - Piiloutukaa! Äkkiä!
Minua pelottaa.
Pysykää yhdessä!
Mitä tahansa teettekin, älkää erotko.
Piiloutukaa!
Yritämme saada sinut ymmärtämään.
- Ymmärtämään mitä? - Talon uuden tilanteen.
Minkä tilanteen?
Meidän täytyy oppia elämään yhdessä. Kuolleiden ja elävien.
Jos kerran olette kuolleita, jättäkää meidät rauhaan.
Tänne, mene sisään.
Ja vaikka me jättäisimmekin, luuletteko heidän jättävän myös?
- Keiden? - Tunkeutujien.
Ei täällä ole tunkeutujia.
He veivät verhot. Olen varma siitä
Nyt he ovat siellä sinun ja lapsiesi kanssa.
- Odottavat sinua. - Ei!
Kyllä vain, ja usko pois: Ennemmin tai myöhemmin he löytävät sinut.
Odota tässä, tulen pian takaisin.
Ei, äiti käski meidän pysyä yhdessä!
Emme voi jättää häntä yksin.
Lopeta tuo hengittäminen.
Lopeta se!
Kuuletko? Joku on siellä.
Tulkaa kanssani, lapset. Tulkaa.
Nicholas?
Anne?
Missä olette?
Vastatkaa!
- Tunkeutujat löysivät heidät. - Emme voi tehdä enää mitään.
Teidän täytyy mennä yläkertaan puhumaan heille.
Isä meidän, joka olet taivaassa...
Pyhitetty olkoon Nimesi.
Tulkoon Sinun valtakuntasi...
Niin maan päällä...
Kuin Taivaassa.
Anna meille meidän jokapäiväinen leipämme...
Ja anna meille meidän syntimme anteeksi...
Miksi olette peloissanne, lapset?
Miksi ette halua olla ystäviä? Puhukaa minulle.
Kertokaa meille.
Puhukaa meille.
Kerro, mitä tapahtui.
Älä kerro!
"Älä kerro."
Jos kerron, he jättävät meidät rauhaan.
Äiti!
"Äiti."
Miksi te lapset itkette? Mitä tässä huoneessa tapahtui?
Mitä äitinne teki teille?
Jotakin tyynystä.
Niikö hän tappoi teidät?
Tyynyllä?
Hän ei tappanut meitä!
Lapset, jos olette kuolleita...
Miksi pysytte tässä talossa?
Emme ole kuolleita!
Miksi pysytte tässä talossa?
Emme ole kuolleita!
Miksi pysytte tässä talossa?
"Emme ole kuolleita, Emme ole kuolleita"
-Emme ole kuolleita! -Emme ole kuolleita!
Emme ole kuolleita!
Oletko kunnossa?
Olen kunnossa. Minua vain pikkaisen huimaa.
Mitä tapahtui?
- He ottivat yhteyden. - Kaikki kolme?
Niin. Äiti ja kaksi lasta.
Mielenkiintoista.
Mielenkiintoista? Pelkäsin kuollakseni!
Kulta rauhoitu.
Tähän asti olemme tehneet, niinkuin sinä sanot.
Mutta nyt kuuntelet minua. Emme voi enää jäädä tähän taloon.
On selvää, etteivät he halua meitä tänne.
Emmehän edes tiedä heistä vielä mitään.
Tiedämme, että nainen sekosi, tukehdutti lapsensa ja ampui itsensä.
Siinä on aivan tarpeeksi. Meidän täytyy ajatella poikaamme.
Victor on kunnossa.
Hänellä on painajaisia. Hän näki sen tytön.
Ja se tyttö on myös riivannut tätä rouvaa.
Ole kiltti, lähdetään heti aamulla.
Hyvä on. Me lähdemme aamulla.
Jumalan kiitos siitä. Menen katsomaan Victoria.
Vielä kerran, kiitoksia tulostanne.
Toivon, että meistä on ollut apua.
Kyllä, tottakai. Vaikka minun täytyy myöntää...
Ensin en ymmärtänyt, mitä tyyny teki kädessäni.
Miksi ette liikkuneet.
Sitten tajusin.
Olin tappanut lapseni.
Otin kiväärin, tähtäsin otsaani
ja painoin laukaisinta.
Sitten kuulin naurunne makuuhuoneesta.
Leikitte tyynyillä, aivan kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Sitten ajattelin, että Jumala on armossaan antanut toisen tilaisuuden...
Kertoen: "Älä anna periksi.", "Ole vahva" ja "Ole hyvä äiti heille."
Mutta sitten... mutta nyt...
Mitä tämä tarkoittaa? Missä olemme?
Lydia kysyi silloin samaa asiaa...
kun hän ymmärsi meidän kolmen olevan kuolleita.
ja se oli viimeinen kerta, kun hän enää koskaan puhui.
Mutta enhän voinut kertoa sitä aikaisemmin.
Keitänkö meille kupillisen teetä, rouva?
Tunkeutujat ovat lähdössä, mutta muita tulee vielä.
Joskus aistimme heidät, joskus emme.
Mutta niin se on aina ollut.
Rouva.
Äiti...
- Isä kuoli sodassa, eikö niin? - Kyllä.
Näemmekö häntä enää koskaan?
En tiedä.
Jos olemme kerran kuolleita, miksemme joutuneet kadotukseen?
En edes tiedä, onko sellaista.
En tiedä enempää, kuin tekään.
Mutta tiedän rakastavani teitä.
Ole aina rakastanut.
Tämä talo on meidän. Sanokaa se.
Tämä talo on meidän.
Äiti katso, se ei satu enää.
Kukaan ei voi pakottaa meitä jättämään tätä taloa.
Tule, Victor!